Od vzniku obou druhů uplynulo dvacet let.
Vypukla válka.
Viktor posílil své vojsko skupinou upírů,
kteří je měli chránit před prvními vlkodlaky.
To zvrhlé plemeno se už do lidské podoby znovu vrátit nemohlo.
Dokud se nenarodil...
Lucian.
Ačkoli v duši cítil, že by to dítě měl zabít,
neudělal to.
Roky běžely a dítě rostlo.
Vynikalo silou a soustředěním, které dříve jeho plemenu scházely.
Co myslíš, Soňo?
Měli bychom vytvořit další?
Stejné?
Podobné.
Lucian navždy zůstane prvním
z plemene Lycanů.
Viktor využil chlapcovy žízně.
Lucian proti své vůli šířil vlkodlačí nákazu.
Musel se živit lidmi,
Viktorovými otroky.
Stvořil novou nesmrtelnou rasu.
Lycany.
Napůl vlkodlaky, napůl lidi.
Tohle nové plemeno bylo možné zotročit.
Měli za denního světla pečovat o bezpečnost svých pánů.
Tak to Viktor zamýšlel...
V těch dávných časech.
Šlechta se zlobí, Milosti.
Williamova nákaza se dál šíří.
- Vlkodlaci jim pozabíjeli otroky. - Lidé se zlobí.
Zapiš, jak je mi to líto, Tanisi.
Přicházíme tak ale o stříbro.
To stačí! Copak jsem během své vlády
nezvětšil náš majetek desetkrát?
S vlky si poradíme jako vždy.
Palte!
Spusťte bránu.
To nemáš nic lepšího na práci,
než si hrát se zbraněmi, kováři?
Buď alespoň užitečný.
Trochu vděčnosti, Soňo. Zachránil ti život.
To nebylo třeba.
Nevadí ti
zabíjet vlastní plemeno, Luciane?
Vůbec ne. Jsou to bezduchá zvířata.
- Nemám s nimi nic společného. - Skutečně?
Sbohem, otče.
Jsi chloubou své rasy. Nepokaz si to.
Drž se při zemi.
- Ukliďte to. - Ano, pane.
Chyběla jsi na zasedání rady.
Jak víš, mám na práci i jiné věci.
Chápu. Doufám, že sis jízdu při měsíčku užila.
Byla jsem na hlídce.
Vzepřela ses mým příkazům.
Jako tvůj otec ti přikazuju,
abys vlky přenechala Smrtonoš úm.
Riskují snad oni víc než já?
Ty jsi moje dcera.
Nejsou členy rady jako ty.
Jednoho dne se jako prvorozená staneš jednou ze Starších.
Rada si tě zatím váží, Soňo...
Tvé hry
a neposlušnost ale nebudou přehlížet věčně.
Les není nebezpečnější než poradní komnata.
Zjistíš, že politika je nelítostná a vyžaduje obratnost.
A především: budeš věrná své rodině.
Mně.
Bez naší věrnosti
bychom se nelišili od zvířat za branami.
Nalož si to na záda.
Zvedni to.
Pohyb, špíno!
Lycane!
Žádné ulívání! Do práce!
To stačí.
Opovažuješ se na mě vztáhnout ruku?
- Řekl jsem, že to stačí. - Tak pravil Viktorův nohsled.
Jeho oblíbenec nebudeš navždy. Až se mu znelíbíš,
budu při tom.
Doufejme.
Na co to zíráte? Zpátky do práce!
Do práce!
Věc, kterou musíme projednat, není složitá.
Ohrožují nás útoky vlkodlaků.
Za poslední tři týdny jich bylo šest.
Pokud by za naše zdi pronikl jediný vlkodlak,
vyvolal by vzpouru.
Tvé obavy jsou zbytečné, Kolomane.
Nechrání nás nesmrtelné vojsko?
To ano. A výtečně.
Nechrání ale šlechtu.
A ta nás živí.
Musíme být schopni ochránit lidi.
To bychom museli být silnější.
Smrtonoši hlídají v noci,
za dne můžou hlídat naši denní strážci.
Pustit Lycany za naše zdi?
Zbláznil jste se?
Vzešli ze zvířat.
Divokosti je výcvikem nezbavíme.
To vaše obavy jsou zbytečné.
Můžeme vytvořit privilegovanou třídu Lycanů.
Dostanou větší příděly, lepší ubikace.
Dohlížet na ně může někdo, komu věříme.
Třeba váš chráněnec, Lucian,
který dnes zachránil život vaší dceři.
Měli bychom si poslechnout, co si o tom myslí ona sama.
Zřejmě ji potřebují někde jinde.
Najděte ji.
O vašem návrhu budu uvažovat.
Děkuji vám, Milosti.
Bylo by skvělé, kdybychom mohli zítra šlechtu ujistit,
že o jejich zájmy dbáme.
Pohyb!
Hněte sebou.
Má paní?
Je pravda, cos řekl otci?
Že ti je nevadí zabíjet.
Jsou to jen zvířata.
Nejsou schopni myslet ani cítit.
Proč bych k nim měl něco cítit?
Kdybych odešel, šla bys se mnou?
Odejít?
To neříkej.
Na to nemysli. Uštvali by tě
a označili jako ostatní. Ne, pokud bych se toho mohl zbavit.
Podívej.
Vyrobil jsem to sám.
Tohle mě osvobodí.
Slib mi, že to nepoužiješ, Luciane.
- Prosím. - Tohle je tvoje odpověď?
Nepůjdeš.
Chceš, abych tady kvůli tobě zůstal
- a žil jako zvíře? - Luciane.
Upírka a Lycan. Oba jsme Corvinovi potomci.
Mé plemeno je ale v otroctví.
Ten klíč použiju
a odejdu.
Bez tebe už ale žít nemůžu.
- Nesete mi zprávy o dceři? - Ke všemu se staví odmítavě.
Nechce mě vidět.
- Nikomu neotvírá. - Proč jsou mladí tak zaslepení?
Dává v sázku své členství v Radě. Proč?
To netuším.
Musíme se připravit, Milosti.
Přijíždí lidská šlechta.
Je ostrý. Žádný vlk se mu neubrání.
Připravte koně.
Ať jede někdo jiný.
- Proč? - Když jsem včera odešel...
Ať jede někdo jiný.
Pokud jste si toho nevšiml,
postarám se sama o sebe, kováři.
A navíc...
Můžete na mě dávat pozor z ochozu.
Váš otec nařídil, že nemáte opouštět hrad.
Chci naše hosty dovést k bráně.
- Otevřete bránu. - Tohle není prosba.
Váš otec vládne Klanu.
A stále mi to připomíná.
Dávej si pozor, kováři,
aby tvoje oči neprozradily vaše tajemství.
Stůj!
Zavři to.
Seřaďte se!
Ne.
Pošlete tam hned vojáky!
Lehni, máš moc krátké vodítko.
- Uhni. - Je jich hrozně moc.
Povraždí je.
Zastavte ho!
Dimitriji!
Luciane!
Nedělej to, Luciane!
Ne! Zadržte!
Udělal to, aby mě zachránil.
Kdo tady rozhoduje?
Pouta si nesmíš sundávat. Víš to?
Ano.
Dal jsem ti život a ty se mi vzpíráš.
Doba, kdy sis žil jako v bavlnce, je u konce, otroku.
Otče! Nech ho.
- Říkala jsem ti... - Zmlkni!
Vzepřela ses mi naposledy.
- Odveďte ji odsud. - Ano, pane.
Těla spalte.
Spalte je všechna.
Za sundání pout
třicet ran.
Tvá zrada mě zasáhla, Lycane.
Měl jsem tě rád jako syna.
Dal jsem ti život.
Dal jste mi okovy.
Po všech těch letech bys už mohl vědět,
že jedno bez druhého mít nemůžeš.
Dejte se do toho.
Říkal jsem ti, že budu při tom.
- Co? - Zastavte to.
- Ochraňují nás. - Jsou to jenom zvířata.
- Tohle může roznítit vzpouru. - Ať se bouří. Bojíte se jich?
Bez trestů by to bylo horší.
Vy byste je pustil mimo hrad?
Nemůžeme jim věřit ani uvnitř.
Jednadvacátá rána.
Pokračujte.
Hnusný smrad.
Nechoďte k němu. Nebo vás taky potrestají.
Tvé obavy o Luciana byly velmi dojemné.
Je to otrok.
Právě mi zachránil život.
Neříkals mi, že mám projevit trochu vděčnosti?
Co ty?
Nejsi mu vděčný, že ti zachránil dceru?
Jsem sama vděčnost.
Zůstal naživu jen díky mé velkodušnosti.
Za jiných okolností
bych jeho masem krmil ostatní Lycany.
Jeho trest je u konce.
- Pustíte ho na svobodu? - Na svobodu?
Ztratilas rozvahu?
City se pořádek udržet nedá.
Lucian porušil zákon a sundal si pouta.
Ať už byl jeho důvod sebelepší,
zůstane ve vězení.
Pro výstrahu ostatním.
Brzy přijede Janoš a další šlechtici.
Očekávám, že tam budeš.
Viděl jsem, jak sis tam vedl.
Na čIověka
to bylo statečné.
Už ses s nimi setkal?
Jenom jsem o nich slyšel.
Ty ses jich nebál?
Bál.
Chtěl jsem ale přežít.
Bojíš se mě?
- Jo. - To nemusíš.
Nekousnu tě.
Ne moc.
- Patříš k nim? - Ne.
Jsem Lycan, ale odlišný.
Dnes jsi bojoval se zvířaty, čistokrevnými Williamovými potomky.
Nezůstalo v nich nic lidského.
Jsou to divoká, bezduchá zvířata.
- Přesně jak se vypráví. - Viděl jsem tebe.
Poslouchali tě.
Ano.
To ano.
- Neměla bys tady být. - Musela jsem přijít.
Je mi to líto, lásko.
- Tvoje záda. - Jsem v pořádku.
Je to moje chyba, kdybych nejela...
To bys ale nebyla ty.
Není to tvoje chyba.
Nemůžu tady zůstat. Musím pryč.
Otec tě bude hlídat víc než jindy.
Co Smrtonoši? Věříš někomu z nich?
Jsou bohužel věrnější mému otci.
Tanis.
- Nemůžeme mu věřit. - Dozvěděl se o nás.
- Jak? - Nevím, ale...
Pokud to ještě neřekl tvému otci, tak něco chce.
Zjisti, co to je.
Přiveďte je.
Janoši.
Nepatří ti největší stříbrný důl?
Můj důl byl napaden.
Horníci byli nakaženi
a proměnili se ve zvířata.
To je nepříjemné.
A nákladné.
Polovina výnosu vašeho dolů
by mohla pokrýt náklady na naši pomoc.
Vaši pomoc?
Všichni jsme po cestě ty ohně viděli.
Víme i o smrti barona Kovaše a jeho rodiny.
Vlci jsou i před vašimi branami.
Proč bych měl platit,
když nejste schopni bránit ani sami sebe?
Už jste mě vyždímali.
Všichni víme, co se vypráví.
Podívejte na jeho oči. Je to pravda.
Tohle místo je prokleté.
Nejsou to lidé o nic víc
než ďasové, kteří nás přepadají.
Ujišťuju tě, že ďas, kterého znáš, je vždycky lepší než neznámý.
- Pusťte mě. - Zajisté.
Žádá o slyšení ještě někdo?
Dej těm hnusným bastardům nažrat.
Tu máte.
Jsou jako psi.
Nejsme zvířata.
Tohle chcete být? Zábava? Necháte je, aby si s vámi hráli?
Jako se zvířaty?
Hrbíte se pod knutou
a bojujete mezi sebou.
Tohle chcete?
Celý svůj život jsem žil podle jejich pravidel.
Ochraňoval jsem je,
záviděl jim.
A chovají se ke mně jako ke zvířeti.
Ale my nejsme zvířata!
Máme na vybranou.
Můžeme být víc.
Můžeme být otroky!
Nebo Lycany!
Rozednívá se.
Je na čase, abychom ukončili tuhle nešťastnou noc.
- To budu ráda. - Musím vyřešit několik problémů.
- Poradíš mi v jedné obtížné věci? - Samozřejmě, otče.
Po Lucianovi
musí jeho místo zaujmout jiný Lycan.
Po Lucianovi?
Podle Kolomana podněcuje vzpouru.
Musíme se ho zbavit.
To nebude jednoduché.
Byl s námi tak dlouho.
Možná Gjorg
nebo Thrasos.
Ti budou...
Důvěryhodní.
To jsou skvělé návrhy.
Důkladně je zvážím.
Dceruško moje, ty jsi to nejcennější, co mám.
Co jsi řekl mému otci?
- Cos mu řekl? - Nic.
- Proč? - Co proč?
Proč jsi mu nic neřekl?
Jak by váš otec přivítal toho, kdo by mu řekl,
že jeho milovaná dcera obcuje
s Lycanem?
Není znám svou vděčností.
V mém postavení bych tím nic nezískal.
Co bys chtěl získat?
Rada má dvanáct členů.
A my neumíráme často.
Bohužel ne.
Co kdybych ti přenechala
své členství v Radě?
Proč byste to dělala?
Umíš mlčet?
Budu za to něco chtít.
Jen dvě minuty.
Víc by bylo příliš nebezpečné.
Promiň. Musela jsem...
Takže Tanis?
Měl jsi pravdu. Pomůže nám výměnou za členství v Radě.
- Tvůj otec neví nic? - Jsem si tím jistá.
Tohle se může povést.
Půjdou se mnou další.
Sabas, Christo a ten čIověk.
Nemáme čas.
Otec tě chce dát zabít, jakmile se ti lidé promění.
Musíš utéct za svítání.
- A co ty? - Důležité je, že přežiješ.
Viktor a Smrtonoši budou spát.
Já budu ležet po otcově boku.
Rychle.
Pokud se to povede, setkáme se za tři dny.
V lese u řeky je mýtina. Setkáme se tam.
- A co když ne? - Setkáme se na té mýtině.
Ke zdi.
- Ven. - Zvířata.
Buď statečný.
Víš, v čem děláš chybu?
Nerozumíš přirozenému řádu věcí.
Věci se mění.
Buď na to připraven.
Dárek na rozloučenou.
Počkat.
Copak nechápeš, že tohle je můj dar?
Tohle je prokletí.
- Co s námi udělali? - To brzo zjistíš.
Budeme teď... jako ty?
Ano.
Proč?
Chce, abyste ho chránili.
To raději zemřu.
K tomu nemusí dojít.
Nadešel čas.
Za úsvitu uteču.
Kdokoli se odváží, může jít se mnou.
Za těmito zdmi na nás čeká nový život.
Můžeš ho žít jako jeden z nás.
Nebo můžeš zůstat a sloužit.
Noví psi. Podívejme se na ně.
Jdeš pozdě.
Je pryč.
Jste se mnou?
Sabasi, Christo. Osvoboďte ostatní! Za mnou!
Jste svobodní.
Rychle!
Tudy!
Běžte tudy!
Rychle.
Běžte.
Utíkejte!
Pal!
Razi!
Nemůžeš jim pomoct!
Vrátím se! Slibuju!
Ne!
Milosti.
Lucian utíká.
Do lesa. Rychle!
Milosti.
Pohyb!
Vlez dovnitř!
- Tihle jsou zodpovědní? Všichni? - Ano, pane.
Tanisi!
Dělej.
Ano, Milosti.
Kde je klíč, který jsem ti dal?
- Sám jsem ho uložil do zbrojnice. - Jak to, že je to otevřené?
To netuším.
Já ale ano.
- Zabijte ho. - Ne.
Prosím.
Podívejte se do zbrojnice.
Vysvětlení jistě existuje.
Zaveď mě tam.
- Za zdmi jsem nikdy nebyl. - Užívej si toho, dokud můžeš,
brzy se budeme muset probít zpátky.
Neutekli jsme všichni, musíme se vrátit pro své bratry.
Ponížili jsme je. Budou se mstít.
Měli jsme štěstí, že jsme utekli.
Je nás jen pár a nemáme zbraně.
To je pravda.
Prozatím. Zavedeš nás k panství toho šlechtice?
- Jo. - Dobře. Jdeme.
Musí tady být.
Dal jsem ho sem. Musí tu být.
Tady.
Musel si udělat nový.
Nikdy jsem o tobě nepochyboval.
Nedal jsem vám svobodu jenom proto,
abych vás znovu zotročil.
Máte na vybranou.
Utečte a skryjte se,
nebo zůstaňte a bojujte se mnou.
Kdo bude bojovat po mém boku, zůstane svobodný.
A pokud ji bude chtít,
získá i nesmrtelnost.
Společně jsme silní.
Na západě jsou další panství.
Běž tam.
Zjisti, kolik se jich k nám přidá.
Setkáme se tady za dva dny.
Otče.
Vylekal jsem tě? Promiň.
Ne.
Nevylekal.
Zdá se mi,
že jsem jednal bezohledně.
Tak jsem se trápil Lucianovou zradou,
že jsem vůbec nemyslel...
na tvé city.
Na mé city?
Vtírají se do našich životů...
A my zapomínáme, jak zvrhlým způsobem vznikli.
Sám jsem měl Luciana rád.
Mohl se stát kýmkoli.
Možná i Smrtonošem.
Ano.
Možná.
Nebyl ale jedním z nás,
viď?
Pomohlas mu utéct?
Jestli jsem mu pomohla?
Samozřejmě že ne.
Lžeš mi?
Vím, že jsem se ti mnohokrát vzepřela,
ale on je Lycan.
Mrzí mě to, dceruško.
Nedáváš mi na vybranou.
Prosím tě, otče!
Chtěl jsem tvým lžím věřit, i když jsem věděl, že jsou to lži.
Moje vlastní dcera. Jak jsi mohla?
Otče...
Miluju ho.
Zradilas mě!
Kvůli zvířeti!
Miloval jsem tě víc než cokoli jiného.
Nesmí vycházet!
Ne. Musíme čekat.
Na konci týdne nás bude dost.
- Objevila se Soňa? - Ne.
Touhle dobou už tu měla být.
Při vší úctě, Luciane, nechápu, proč na ni čekáme.
Nepatří k nám.
Zapomněls, že nás osvobodila?
Je to ale upírka.
Pokud tě oklamala, mohla by je sem zavést.
Smrtonoši nám jsou na stopě.
Nakonec nás jistě najdou. Nezavede je sem ale ona.
Věřím jí jako nikomu. A dokud velím já, ty bys měl taky.
Říkal jsem ti, že máš mlčet.
Lucian vydrancoval dvě panství v Brašově.
Zmocnil se místních zbrojnic. Přidali se k němu otroci.
Svoboda je nemoc jako Williamova nákaza.
- Váš chráněnec se musí vrátit. - Děkuji, Kolomane.
To mi nedošlo.
Nemusím ani hnout prstem a Lucian se vrátí dobrovolně.
Mám to, po čem touží.
Má paní.
- Co se děje, Luko? Kde je? - Soňu zatkli.
On o vás ví.
Zabije ji.
Myslela jsem, že bys to měl vědět.
Zatím nic, Milosti.
- Je to past a ty to víš. - Nenechám ji zemřít samotnou.
Následovali tě sem. Ztratíme je, pokud odejdeš.
Oni si to jenom myslí. Nešli za mnou,
ale za svobodou.
Zadrž je, než se vrátím. Pokud zemřu, budeš jejich vůdcem.
- Jsi v pořádku? - Ano.
Luciane, byl jsi na svobodě...
Neměl jsem ale tebe.
Musíme jít.
Milosti,
vaše dcera uprchla.
Pochopitelně.
Tudy.
- Tam. - Ano, pane.
Teď!
Opovažuješ se vztáhnout na mě ruku?
- Já tohle nechci. - Jsem tvůj otec.
- Myslíš si, že mě můžeš porazit? - Nechci tě porazit.
Moje smrt toho Lycana nezachrání.
Zadrž ty vojáky, prosím. Kvůli svému vnukovi.
Je to zázrak, otče.
Spojení dvou rodů.
Proklínám den, kdy tě matka přivedla na svět.
Ta věc, kterou v sobě nosíš,
je zrůda!
Soňo!
Je po všem.
Odveďte ho.
Chápeš, co jsi provedla?
Tohle nebylo kvůli tobě, ale kvůli němu.
Mohl jsem ho předat Radě.
O tobě by se nikdy nedozvěděli. Po tomhle
je ale konec.
Ne!
Pokud bych neutekl, tohle by se nestalo.
To bys ale nebyl ty.
Měl jsi pravdu.
Takhle by nikdo žít neměl.
Osvobodil jsi ostatní.
Něco jsi navždy změnil.
- Tobě jsem ale ublížil. - Ne.
Luciane, lásko moje,
ty jsi mi neublížil.
Rozhodovala jsem se sama.
Nemůžeš za to.
Říkals, že bys kvůli mně dal mnohé v sázku.
Já kvůli tobě taky.
Kvůli nám.
Otevřete.
- Ne. - Vstaň.
Ne.
Zabiju vás.
Všechny vás zabiju.
Obviněná se vůči Klanu dopustila velezrady.
Obcovala se zvířaty. Pomáhala jim při útěku.
Tenhle Klan jsem už mnohokrát zachránila.
Zabíjelas členy vlastního rodu.
A smísila krve dvou rodů,
o čemž svědčí plod, který v tobě roste.
Minulé slavné skutky tvou vinu neomlouvají.
Ani tvé členství v Radě.
Trestem za tvé zločiny je smrt.
Souhlasíte s trestem?
Ano.
Je to vaše dcera.
Ano.
Odveďte ji do sálu.
Ne, to nemůžete.
Pojďte s námi, Milosti.
Nevzdorujte, prosím.
Viktore. Ne!
Ne!
Ne.
Luciane.
Nedívej se tam.
Dívej se na mě, Soňo.
Podívej se na mě.
Dívej se na mě!
Miluju tě.
Já tebe taky.
Až tohle skončí, už tady nebudeš, viď?
Sbohem, lásko.
Ne.
- Doneste mi nože. - Ano, Milosti.
Milosti.
Běž osvobodit ostatní. Rychle!
Za mnou.
- Chcete pomstu? - Jo!
Tak si pro ni běžte.
Máme větší starosti než tvoje vzácné svitky.
Běž ke Starším. Hned!
Pobijte ty psy!
Viktore.
Zprznil jsi moji dceru.
- Miloval jsem ji! - Tys ji zabil!
Měl jsem tě rozšlápnout jako červa, hned jak ses narodil.
To jsi měl.
Ale neudělal jsi to.
Luciane!
Luciane.
Je po všem.
Ne.
Tohle je jenom začátek.
Něco ti o tvém milovaném a tajuplném otci řeknu.
To on ti vyvraždil rodinu. Ne Lycani.
Když ale spatřil tebe,
nebyl schopen tě vysát.
Tolik jsi mu připomínala jeho milovanou dceru Soňu,
kterou odsoudil k smrti.
To jsou lži.
Překlad: Jakub Guziur
FILMPRINT